PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
POZNALI
JSME SE
TI DVA
POZNALI MNOHO LIDÍ
STRÁVILI SPOLU SPOUSTU ČASU
A PŘEČETLI MNOHO KNIH
PROCHÁZELI SE, CESTOVALI, ČETLI
LÁSKA, ČAS, PŘÁTELSTVÍ, KOMUNIKACE
ZNOVU OTEVÍRÁM KNIHU O TOBĚ
DÍL 12
Chutnalo vám?
Předem vám děkuji za pomoc.
- Tady máte výtisk. - Díky za podporu.
Doufám, že o naší nové knize napíšete něco chytlavého.
Jen jeden na osobu?
- Jinak byste to měli moc těžké. - Ano.
V kulturní rubrice je nás víc.
Deset kusů by mělo stačit.
To je trochu moc. Co třeba tři?
Pošlu vám do redakce tři výtisky.
- Já taky. - Jasně.
Takže každý tři výtisky.
Zítra vám je pošlu do redakce expresní kurýrní službou.
A nezapomeňte nám poslat i stručný obsah.
Pošleme vám ho i s titulky vašich článků.
Chceme vám to trochu ulehčit.
- Tak my jdeme. - Šťastnou cestu domů.
- Nashle. - A ještě jednou předem díky!
Copak nevědí, kolik stojí výroba jedné knihy?
A články prakticky píšeme za ně.
No právě.
Jestlipak už to čtení skončilo?
Cože? Čtrnáct lidí prý odřeklo.
Doufám, že je nahradili.
Yeong-a taky nemohla?
Ji-hongu, Yeong-a měla nehodu!
Nehodu? Co se stalo?
Má horečku, ale trpí i bolestmi hlavy a zvrací.
Provedeme mu testy na meningitidu.
Na meningitidu?
To mu ale musíte vrazit jehlu do míchy, ne?
Ano. Je dost starý na to, aby to zvládl.
To musí strašně bolet.
„Drazí cizáci, vítejte.
Byla jsem osamělá.
Leč právě tou samotou to bylo dokonalé.
Neříkejte tedy nic odpudivého, například
že vám scházím. Znechucuje mě to.
Nevěřím, že existuje Bůh.“
Pardon.
„Ale doufám, že na mě přinejmenším čekáte.
A že se navzájem poznáme.
A z toho důvodu poprvé v životě
pojmenuji věc, která v tomto světě neexistuje,
a řeknu, že to byla láska.
Snad budu moci říct, že tě miluji,
až se s tebou znovu sejdu na tamtom místě.“
DRAZÍ CIZÁCI KNIŽNÍ KONCERT
Slovo „cizák“ evokuje vzdálenost a odcizenost.
Ale pravda je taková, že jsme si všichni navzájem cizáky.
Vzdálenými, a přesto blízkými.
Neznámými a současně známými. To jsme my.
A zřejmě proto všichni nosíme paletu neodvyprávěných příběhů
ve svých srdcích.
Dnes jsme měli možnost slyšet pár úryvků z nové knihy paní Yu,
které rozjasnily naše srdce jako zářivé hvězdy na obloze.
Zamyslela jsem se při nich nad sebou a začala jsem být zvědavá
na neodvyprávěné příběhy ve vlastním srdci.
Cítili jste to také tak?
- Ano. - Ano.
Možnost dozvědět se spolu s příjemnými lidmi o nové knize
mě naplnila radostí.
Ráda bych všem poděkovala,
že se k nám v tento jarní večer připojili.
- Nashle. - Podpořte tu knihu.
- Dobrá práce. - Nashle zítra, paní Go.
Díky za pomoc.
- Děkujeme. - Díky. Nashle.
- Díky, že jste přišli. - Díky.
Děkujeme.
Kniha se prodává dobře.
Co si o té akci myslíte?
- Mami. - Ahoj, Hae-rin.
Ahoj, tati.
Propána. Ten mladý pán seděl vedle nás.
Nemám pravdu?
No jo, máš.
Ano, je to tak.
To jsou moji rodiče.
Můj spolupracovník.
Navrhoval ke knize obálku.
Zdravím vás, jsem Ji Seo-jun.
- Dobrý večer. - Ráda vás poznávám.
Máte rád knedlíčky?
Prosím?
Aha, ano. Knedlíčky miluju.
To je úžasné! Páni!
Vlastníme knedlíčkovou restauraci.
Zastavte se s Hae-rin.
Kdo pracuje s Hae-rin, má knedlíčky zdarma. Na účet podniku.
Potřebujeme asi hodinu na úklid.
Jistě, to je v pořádku.
Děkuji.
Měli byste jít napřed.
Musím ještě uklízet.
- Tak se zastavte. - Páni.
- Jistě. - Pane Cha.
Pane Cha!
Vy jste přišli.
Vaši rodiče mají zřejmě pana Cha rádi.
Totiž...
Nejspíš už ne.
Omlouvám se za vyrušení. Vím, kolik máte práce.
To vůbec neřešte.
Hlavně že jsme mohli přijít.
Skvěle jsem se bavila.
Rád bych vás odvezl domů, ale čeká na mě paní Yu.
Pojďte. Zavolám vám taxík.
- Vážně? - Ano.
- No páni. - Pojďme.
Taxi!
Nemusíte nám volat taxík.
Musím říct, že s vámi se člověk vždycky cítí dobře.
Taxi!
Taxi.
Jejdanánky. Copak to?
Madam?
Jak to, že mi ta kabelka zničehonic vylítla?
Proč sis ji dneska vůbec brala? Ta kabelka je divná.
Moc se omlouvám, pane Cha.
Ta kabelka je šílená. Nahání mi hrůzu.
Drahoušku. Bolelo to moc?
Ne, to nic. Jsem v pořádku.
Taxi!
- Tak prosím. - Díky.
No to snad... Co se to stalo?
Podlomené nohy?
Ne, to vy jste...
Co? Co jsem?
- Přece... - Co? Co jsem udělal?
- Podrazil... - Zřejmě
jste přepracovaný.
Ano.
Zřejmě ano.
- Tak prosím. - Ano.
Pojedou do Gaseon-dongu. Jeďte opatrně, prosím.
Nastupte si, prosím.
Co se děje?
Vás Hae-rin vůbec nepřitahuje?
Proč se vám nelíbí?
- No, totiž... - Je trochu upjatá, že?
No dobrá.
My vám ji samozřejmě nemůžeme vnucovat.
Každý má svou spřízněnou duši.
Ale pro kimči si choďte dál.
Vždycky vám ho uvařím dost.
Dobře.
- Dojeďte dobře, pane a paní Songovi. - Jistě.
- Moc příjemný chlapec. - Ano.
Dneska mu to obzvláště sluší.
- Bože, to je škoda. - Strašná škoda.
Sakra práce!
Díky vám jsem nebyla tak nervózní, Dan-i.
Kdykoliv jsem s odpovědí zaváhala, hned jste změnila téma.
Myslím, že jste moji knihu vysvětlila líp než já.
Vždycky jsem vaše knihy milovala,
ale tahle akce ze mě udělala ještě větší fanynku.
Když jsem vás slyšela číst ty úryvky,
měla jsem v krku knedlík.
Tohle mi na odchodu nechali vaši příznivci.
Prý vám to mám předat.
Jsem tak ráda, že dneska přišli.
A všichni odcházeli s velkým úsměvem na tváři.
Všichni od nás z Gyeoroo vám chtěli poděkovat,
a tak pro vás máme drobný dárek.
Páni, to je nádhera.
Moc se mi líbí.
Díky za vaši tvrdou práci.
Opravdu si toho vážím.
Dan-i.
Ukliďte tady, než odjedete. Odvezu paní Yu domů.
Moc dobrá práce.
Díky, pane Cha.
Paní Yu, tohle vám nechám poslat domů.
- Jistě, díky. - Pojďte. Prosím.
Uvidíme se doma.
Haló?
Ahoj. Kdo je tam?
Moje bývalka zřejmě přesměrovala hovory na vás.
Musím s ní co nejdřív mluvit.
Pane Bongu, tady je Kang Dan-i z podpůrného týmu.
- Aha, Dan-i. - Ano.
Pošlu vám textovkou detaily.
Skvělé, viďte?
- Opravdu skvělé. - Moc jsme se bavili.
Slyšelas to? Práce přesčas se vyplatila.
Četba knihy je prý mnohem zábavnější,
když se o svůj prožitek podělíš.
Co? Kdo jsi zač?
Tys vážně řekla tohle? To jsem se přeslechl, ne?
Hodně teď čtu.
Už jsem dočetla dvě knihy ze seznamu pana Cha.
No to se podívejme. Já valím bulvy.
Oh Ji-yul jede.
- Oh Ji-yul jede. - Oh Ji-yul.
Ji-yul.
Mami!
Zdravím, matko.
Já jsem vaše matka?
Aha, takže...
Zdravím, madam.
Pozdrav. S tímhle mužem máš v sobotu schůzku.
Je to plastický chirurg.
Jmenuje se Kim Myeong-su.
Dobrý den, Ji-yul.
Naživo jste ještě krásnější.
Prý milujete svou práci tak, že nemáte čas na schůzky naslepo.
A tak jsem přišel já za vámi.
Hej, doktore Kime.
- Zbláznil jste se? - Ano.
Totálně jsem se zbláznil do Ji-yul.
Jak se opovažujete...
Mami!
Nebuď na Hoona hrubá!
Ještě jednou přijdeš s tímhle chlapem
a přísahám, že se odstěhuju
a půjdu k Hoonovi. Zapiš si to za uši.
Madam, vím, že si pronajímám byt za 500 000 wonů měsíčně,
ale postarám se, aby měla Ji-yul pohodlí!
Vy jste cvok!
Bože můj!
- Omlouvám se! - Ji-yul, pojď sem!
Počkejte.
Tak to vyšlo.
Nezajdeme si na skleničku?
Tvrdě jste pracovaly, takže vás zvu.
A nemůžeme jít jen my dva?
Musím si s panem Ji o něčem promluvit.
Se mnou? O čem?
To se dozvíte. O vážných věcech.
Klidně běžte. Se mnou si nelamte hlavu.
- Takže zítra v práci. - Jasně.
Tak pojďte. Zvu vás.
Těším se.
Slečno Song.
Cože, vy jste ještě tady?
Odešla jsem dřív, ale vrátila jsem se,
protože jsem vám dneska moc chtěla něco říct.
Ráda bych se stala
skvělou redaktorkou jako vy, slečno Song.
Co tak najednou?
Chci dělat báječné knihy tak jako vy.
Přenášet svou prací na lidi pozitivní energii
tak jako dneska vy.
Naučte mě to, prosím, slečno Song.
Nechtějte, ať vás učím. Učte se a vynikněte ve své práci sama.
Dobře. Slibuji, že budu pracovat pilněji, slečno Song.
Tak zítra v práci.
Ano. Na shledanou zítra, slečno Song.
Obdivuji vás, slečno Song.
Koukám, že si je umíte vychovat.
PARK HOON
Dneska jste byla jednička.
Jste vážně schopná. Naprostá špička, Dan-i.
Dnes jste byla výborná.
Musím na sobě hodně pracovat, abych byla schopná jako vy.
Bezva, jen tak dál!
Není to středoškolačka.
Chodila na univerzitu.
A má impozantní životopis.
Podpůrný tým?
Čím víc zjišťuju, tím jsem zmatenější.
U nás se ucházela o místo zkušené marketérky.
SH Advertising znáš, že?
Dřív pracovala tam.
Určitě se nepleteš?
Ne, jsem si jistá.
Chápu, že je těžké sehnat po kariérní pauze místo.
Už jsem zažila, že si lidi zfalšovali životopis,
ale nikdy jsem nezažila, aby si ho někdo úmyslně zhoršil.
Máš ještě ten životopis?
Někde bych ho vyštrachala.
Ale zveřejňování osobních informací je citlivá věc.
Jsem z toho paf.
Jak by se to řešilo ve vaší firmě?
Já bych ji vyhodila.
Nedělalo by to dobrotu.
Na tak podřadné úkoly je evidentně překvalifikovaná.
Ona ještě není doma?
- Ano, pane Cha. - Kde jsi?
Už jsem tam všechno sbalila
a jsem na cestě domů.
A kde jsi teď?
V parku v naší čtvrti.
Přijde mi, že máš skvělou náladu.
To teda mám.
Jsem nadšená.
Zase mám pocit, že žiju.
Vyvolává to ve mně vzpomínky na starou práci.
Jako bych se vrátila v čase.
Připadá mi, že dokážu všechno.
Když jsem nastoupila do Gyeoroo, měla jsem upřímně řečeno velký strach.
Připadalo mi, že stojím na okraji srázu,
takže jsem musela moc tvrdě pracovat, abych přežila,
i když jsem nic neznala.
Měla jsem pocit, že jsem
v tomhle zrychleném světě zbytečná.
Měla jsem strašný strach.
A co teď? Teď už strach nemáš?
Ne, vůbec nemám strach.
Musím se pochválit.
„Dobrá práce, Dan-i.
Dneska sis vedla skvěle.
Musela jsi být strašně nervózní,
ale neudělalas žádnou chybu.
Jsem na tebe
opravdu hrdá.“
Ještě před pár měsíci
jsem chodila na pohovory a všechno obrečela.
Ale teď mám práci, která se mi líbí, a dokonce i vlastní vizitku.
A svoji práci dělám dobře.
Pracuju tvrdě a daří se mi,
se všemi lidmi nakonec nějak vyjdu.
I za to jsem na sebe hrdá.
Jsem dětinská.
Já vím, ale je mi to fuk.
Zrovna teď...
jsem radostí bez sebe.
Chci si ten pocit naplno vychutnat.
Eun-ho.
Povídej.
Jsem strašně ráda,
že stojíš při mně.
Opravdu.
A taky jsem ráda,
žes mě držel za ruku.
Cítím se tak v bezpečí.
Díky, Eun-ho.
Kang Dan-i!
Proč jsi tak krásná, moje Dan-i?
Zase říkáš „moje Dan-i“.
Skvělá práce. Dneska jsi byla úžasná.
Dan-i je jednička!
To vím taky, Eun-ho!
Kang Dan-i je nádherná!
Cha Eun-ho je krasavec!
Pojďme.
Kdy jsi sem přišel?
Před chvilkou.
Chvíli jsem tě sledoval.
- Vážně? - Ano.
Pozorně se dívejte.
Toto je muž.
A toto je dívka.
Jak to víte?
Bože, s váma je práce.
Prostě si to představte.
Aha. Takže treska je kluk a sépie je holka?
- Ano. - Dobrá.
A ta holka...
koupila košili.
- Jasně. - Jenže jednoho dne...
má tu košili na sobě ten kluk.
Co to podle vás znamená?
Že mu ji ta holka darovala.
Nic víc v tom není, ne?
Možná. To, že jsem mu usnula na rameni,
ještě neznamená, že ho miluju.
- To jistě ne. - Ale tihle dva jsou podezřelí.
Tahle mladá treska
pořád kouká po téhle sépii.
Nikdy jsem nezažila, aby treska po někom tak koukala.
Ale to ještě neznamená, že se mají rádi.
Já to vím. Když se vám někdo líbí, můžete na něm oči nechat.
Vlastní zkušenost.
Taky jsem měla oči jen pro tresku.
Jenže ta treska zase nemohla odtrhnout oči od sépie.
A co sépie?
Tou si nejsem jistá.
Zřejmě k tresce cítila totéž.
To v podstatě znamená,
že se oba mají rádi, že?
Nejspíš ano.
Bože, já z toho zešílím.
Jak mám ty dva zabít?
- Vy je chcete zabít? - Ano, zabiju je.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Vítejte. - Za 2 000 wonů, prosím.
- Dobře. - Tenhle si dám hned.
Jistě, poslužte si.
Dám vám jeden navíc, když jste tak hezká.
- Díky. - Díky.
Tak prosím. Dobrou chuť.
POHOTOVOST
Promiňte.
Víte, kde leží Bong Chan-min?
Je to dvanáctiletý kluk.
- Je tamhle. - Dobře.
Tati.
Jsi v pořádku?
Myslel jsem si, že fakt umřu.
Ale dali mi léky na bolest, tak už je to lepší.
Měl bys být silný a zdravý jako já.
Z čeho jsi onemocněl?
Asi mám meningitidu.
Musel jsem se svíjet jako had.
Dali mi injekci do páteře, aby zjistili, jestli ji mám.
Ty se přece injekcí bojíš.
Neměl jsi strach?
Zvládl jsem to. Vždyť už chodím do školy.
Promiň.
Měl jsem tu být s tebou.
Kdy jsi přišel?
Měli bychom se dát dohromady, Yeong-a.
Kvůli Chan-minovi.
Nemůžeme ho takhle nechat.
Miluješ mě, Ji-hongu?
V tom problém není.
Máme spolu dítě.
Ji-hongu.
Pane Bongu.
Jsme rozvedení.
Myslíš, že jsme se rozvedli jen proto,
že jsme se tehdy pohádali v nákupním centru?
Podepsals ten rozvod ze vzteku?
Nepodepsal.
Prostě jsme...
se pomalu...
odcizili,
velice...
pozvolna.
Budu lepší manžel.
Nemůžeš mi dát druhou šanci?
Zalíbil se mi...
někdo jiný, Ji-hongu.
Je to teprve týden, ale líbí se mi čím dál víc.
Vidí ve mně ženu
a taky se podle toho chová.
JI SEO-JUN
Haló?
Pane Cha.
Potřebuju, abyste přišel.
Hae-rin.
Ta se neprobere.
Půl hodiny jsem se ji snažil vzbudit.
Jak jste ji mohl nechat pít do bezvědomí?
Copak jsem ji nutil pít?
Měl jste jí v tom zabránit.
Pili jsme v jednom baru kousek od toho čtení.
A ona pak naléhala, abychom šli sem. To už byla opilá.
Pořád jsem jí říkal, ať jde domů, ale ona mě neposlechla.
Pak začala vyrábět okurkové sodžu, které vůbec nemají v nabídce.
Podívejte. V téhle konvici.
Moment. Okurkové sodžu?
Pořád tvrdila, že si musí dát okurku, aby se cítila líp,
a že potom umře.
Řekla, že po okurce umře,
- a vy jste jí nebránil? - Copak to jde?
Má na okurky alergii!
- Cože? - Probůh.
Vypila dvě konvice.
- Mně přijde jen opilá. - Uvidíme, co to s ní do zítřka udělá.
Co se stane? Neumře, že ne?
Nejdřív ji odneste.
Dobře.
Proč ji mám nést já?
Pil jste s ní.
Jsem tu jen proto, že jste volal.
Jste její šéf, tak si ji neste.
Já ji prakticky neznám.
Cože? To je nehoráznost.
Kam půjdeme?
- K vám. - Proč bychom ji měli nést ke mně?
To ji mám odnést do hotelu a nechat ji tam?
Ne, tak jsem to nemyslel.
A co třeba k vám?
Podívejte se na hodinky! Jsou tři ráno!
Stačí, že to řešíme my.
Nemusíme budit ještě Dan-i.
Jenže já bydlím daleko, bude to fuška.
Nevadí, pojďme.
Tak rychle. Pohyb.
To je k nevíře.
Začínají mě bolet záda.
Proč musíte bydlet nahoře?
- Propána. - Hoďte sebou.
- Dobře. - Vy nic nenesete.
Jaký je kód?
- Kód je 0423. - 0423?
Dobrá, 0423.
Tak pojďme dovnitř. Pojďme.
- Proboha, Hae-rin. - Rychle.
Hoďte sebou.
- Rychle. - Tady.
Tudy.
Hej, Hae-rin.
Asi jsem si zlomil vaz.
Lidi z Gyeoroo jsou strašně divní.
Všichni do jednoho.
Nemáte deku navíc?
Cože?
Co to děláte?
Hej, počkejte.
Co to děláte?
Nemůžu tu s váma Hae-rin nechat.
Já se zblázním.
Tak fajn.
Běžte se umýt.
Vy tu chcete spát se mnou?
Budeme jen spát. Nic víc. Věříte mi?
Je tu další pokoj.
Jenže máte jen jednu deku navíc.
Běžte se umýt.
Můžete spát v rohu.
Bože, moje záda.
Zvrhlík jeden.
Co máme k jídlu?
Došla rýže.
Měla jsem chodit častěji na nákup.
Eun-ho.
Kam takhle brzy po ránu šel?
Dan-i.
Ty tvoje prsty...
Jsou tak...
tlusté.
Hej! Proč mě objímáte?
Dotkl jste se mě první!
Co? Já se vás dotkl?
No to snad... Vy jeden proradný mizero!
- Proč jsem musel spát ve vašem náručí? - To vy jste se ke mně přitulil.
Já vůbec...
Hae-rin.
Jsi v pořádku?
Kde to jsem, sakra?
Nejdřív si polož otázku, kdo jsi.
Jsem Song Hae-rin.
- Neodvezeme ji do nemocnice? - Odpoledne bude dobrá.
Proboha, ne!
Běž na toaletu. Je tamhle.
Omlouvám se.
- Zkusíme to. - To bych ráda.
Chcete pracovat spolu? Jeden dobrý nápad mám.
- Koukali jste na tu cenu? - Pojďme.
- Pojďme dovnitř. - Dobrý den.
- Ahoj. - Ahoj, Dan-i.
Konečně ta soutěž začala.
„Soutěž zaměstnanců o nejlepší nápad“?
Soutěže se mohou zúčastnit všichni zaměstnanci.
První cena je pět milionů wonů. Vyhraju je.
Dneska to pověsím na intranet.
Ale stejně...
Víte jistě, že vítěz není známý předem?
Za co naši firmu máš?
Pořádně si to přečti: „Aby byla soutěž fér,
neuvádějte své osobní údaje.
Při stahování a odevzdávání přihlášky používejte číslo,
které vám bude automaticky přiděleno.“
Takže se můžeme zúčastnit anonymně?
Ano.
Dan-i, ty se zúčastníš?
Myslíš, že to platí i pro nekmenové zaměstnance?
Proč ne? Stejně to bude anonymní.
Tak pojďme do toho, Dan-i!
- Pojďme do toho. - Fajn!
- Výš! - Pojďme do toho.
- My to dokážeme. - Pojďte.
SOUTĚŽ ZAMĚSTNANCŮ GYEOROO
- Dobrý den, pane Bongu. - Ahoj.
Slečno Song, co se stalo?
To nic není.
Mně nepřijde, že to nic není.
O nic nejde. Večer je všechno pryč.
Vážně?
Co se stalo?
Zase jste snědla okurky?
Má alergii na okurky.
Jestli jste to věděla, měla jste si dát pozor.
Nepoznáte je podle vůně?
Okurky mají typickou vůni.
Snědla jsem je schválně.
Tak strašně jsem trpěla,
že jsem chtěla umřít.
Ale neumřete. Rychle se z toho dostanete.
Dopoledne je schůze vedení.
Neměli byste tam být?
CHCI VÁM PŘEDAT NEJGENIÁLNĚJŠÍ MYŠLENKY
Tohle bychom měli vydat.
- Poezii nevydáváme. - Přestanete už?
Ta báseň se mi líbí.
Vidíte? Šéfredaktorovi se líbí.
Když jsem tuhle sbírku četl,
- plakal jsem. - Vy pláčete pořád.
Včera jste taky plakal,
když jste mi ve dvě ráno volal kvůli paní Seo.
Plakal jsem kvůli tobě, Yeong-a.
Nebyl k zastavení.
To je mi líto.
Chápu,
že jste si byli a pořád jste blízcí.
Ale toto je schůze. Dodržujme pravidla.
- Tady jsme v práci. - Strašně brečel.
Přes hodinu jsem ho utěšoval.
Dobře, chápu. Osobní věci můžete probrat venku.
Dobrá, osobní city stranou.
Prostě si tu sbírku přečtěte.
Tak si ji znovu přečtěme a proberme ji.
Rozhodněme podle tradice našich zakladatelů.
Už zase ta stará písnička?
Náhodou má dobrý nápad. Je načase si ji znovu zazpívat.
Je to firemní tradice.
Tradice, to mě podrž.
- Tady je vaše truhlička. - Díky, Dan-i.
Zůstaňte tu. Nikam nechoďte.
Tak. Hlasování z truhličky.
Už dlouho jsme to nedělali.
Jak to funguje?
V raných dobách firmy
jsme takhle rozhodovali o tom, co vydat.
Někdo navrhl vydat nějakou knihu
a každý o ní hlasoval na kus papíru.
Aby kniha prošla, musela získat čtyři z pěti hlasů.
Tehdy jsme na knihách tvrdě pracovali, že?
Byli jsme ryzí.
A zapálení.
Na hlasování máte dva týdny.
Klíček nechám u Dan-i.
Dva týdny, myslím, čekat nemusíme.
Stejně budou všichni proti.
Všichni kromě Ji-honga, samozřejmě.
Přečtěte si to pozorně, ano?
Ta kniha se bude skvěle prodávat.
Jaký je současný trend?
„Ztotožnit se s dějem.“ A tahle sbírka je přesně taková.
Všichni jsou dneska vyčerpaní.
Kam jdete? Ještě jsem neskončil.
Ta kniha naplní vyprázdněná lidská srdce vřelostí.
Mě naplňuje někdo jiný, takže díky, nechci.
To si děláš legraci?
Neřešte to. Pořád nikoho nemá.
Jak říkám, čtěte důkladně!
Dan-i, líbí se vám básně?
- Líbí. - Já to věděl.
- Přineste mi to. - Jistě.
Pane Cha.
Můžete na slovíčko?
Chtěla jste se mnou mluvit?
Asi byste měl vidět tohle.
ŽIVOTOPIS KANG DAN-I
VZDĚLÁNÍ: STŘEDNÍ ŠKOLA JINHWA
To mám z personálního.
Chtěla jsem něco ověřit.
Co ověřit?
Čtěte dál.
Je tam toho víc.
ŽIVOTOPIS KANG DAN-I
CENA ZA KOREJSKOU REKLAMU ZA ROK 2012
V tom článku stojí,
že získala první místo v reklamní soutěži agentury SH Advertising
a že tam díky tomu získala práci
ještě předtím, než dostudovala vysokou školu.
Působivé, viďte?
Obávám se,
že jsme přijali nepravého člověka.
Dovoluji si nesouhlasit.
Je štěstí, že máme člověka jejího kalibru.
Nechápu, proč se hlásila jako středoškolačka.
Zřejmě proto, že ji jinde nepřijali.
Co si o tom myslíte vy?
Měli předsudky, protože se vracela po kariérní pauze.
Mysleli si, že všechno zapomněla.
Ale je to pravda?
Není.
Vy jste o tom věděl?
Myslím o jejím dosaženém vzdělání.
Nepřijdete mi překvapený.
Mě to velmi znepokojilo a znechutilo.
Proč?
Má postranní úmysly.
Třeba ten její zájem o marketing.
Umožňujeme zaměstnancům, aby jednou za rok změnili tým.
- A Dan-i... - Ona nesmí.
Tuhle možnost mají jen řádní zaměstnanci.
Kdyby chtěla přejít na marketingové oddělení,
musela by se nejdřív stát zaměstnancem.
A aby byl tento proces fér,
musela by od začátku projít přijímacím řízením.
Je po všech stránkách schopná.
- Určitě se... - Nemůžeme měnit pravidla
jen proto, abychom vyhověli jednomu zaměstnanci.
Pracuje u nás přes 160 lidí.
Proč bychom se pak obtěžovali s pravidly a regulemi?
Propusťte Dan-i, pane Cha.
Vlastně ne. Protože není kmenový zaměstnanec,
správný výraz je „ukončit smlouvu“.
Dan-i!
Můžete doplnit lednici?
- Jistě. - Organickým džusem.
Jasně.
Dan-i.
V zasedačce nemá jedna židle kolečko.
Jistě, hned to vyřeším.
Dan-i, nechal jsem v zasedačce knihy.
Můžete mi je dárkově zabalit?
Jistě, všechny je zabalím.
Tak do toho, Dan-i!
Dan-i, v kopírce došel papír.
Jasně. Přinesu další.
To je divné.
Neříkal, že je prázdná?
Pane Bae.
Neříkal pan Lee, že je prázdná lednička?
Ach tak. Pan Cha ji právě doplnil.
Pan Cha?
Co to děláte, pane Cha?
Mělas spoustu práce.
Navíc rád opravuju věci.
To jsem ti vděčná, ale zvládla bych to sama.
Nebuď takový. Jsme v práci.
Vzpomínáš?
Lidi budou mít podezření.
Díky.
Nevynechej oběd, dobře?
Tak jo.
PREZIDENT KIM JAE-MIN
Sakra.
Čí je to knoflík?
Kontaktovala jsem ho přes jeho účet na sociálních sítích
a on byl dost překvapený, že o jeho cestě vím.
Věděl jsem, že každou chvíli upadne.
Á, paní Go.
Jdeme s Eun-ho na seolleongtang.
Nechcete se přidat?
Bohužel už něco mám.
Nechte si chutnat.
Jistě.
Moment.
Tohle jsem našel u sebe v kanceláři.
Děkuji.
Dobrou chuť.
Jasně.
Nestala se Ha Hye-yeong z oddělení literatury pro mládež
po práci na smlouvu kmenovou zaměstnankyní?
To ano, ale ne změnou smlouvy.
Vzala si rok volno a přihlásila se do konkurzu.
Takže
když chci být zaměstnancem,
musím jít znovu do konkurzu?
Jistě. Někteří dokonce studují,
aby splnili naše konkrétní požadavky.
Je zvláštní, že se tolik zajímáte o jiná oddělení.
Zřejmě jste k nám konečně přirostl.
To je dobře.
Měl byste věnovat pozornost
i činnosti jiných týmů a oddělení.
Kdo by po mně jinak firmu převzal, až zestárnu?
To je nabídka?
Předejte mi ji rovnou.
Mám vás sice rád, ale všeho s mírou. Nejsem váš strejda.
Prosím vás. Vypadám snad jako váš synovec?
Bože, vy jste roztomilý.
Haló, mohl bych dostat novou lžíci?
Eun-ho, to je překvapení. Čím jsem si to zasloužil?
Daří se ti?
Chci se tě na něco zeptat.
Ty pracuješ v headhunterské firmě, že?
Uvažuješ, že bys přešel jinam? Kam?
Jde o někoho jiného.
Pošlu ti životopis, tak se na něj podívej.
„Jak bychom my dva mohli nebýt hvězdami v zázraku?
Hvězdy na obloze se třpytí...“
Nastup si, Dan-i.
Říkal jsem ti, ať nečteš při chůzi.
Zapomnělas, co se stalo na střední škole?
Spadlas ze schodů.
Vlastně jsem ti tehdy zachránil život.
Chytil jsem tě, vzpomínáš?
Jasně, ale já taky kvůli tobě riskovala život.
Při té nehodě jsem si zlámala ruce i nohy.
Jen takový kalibr se počítá jako záchrana života.
To je fakt.
Vlastně jsem ti vůbec nepomohl,
viď?
Proč pro mě chceš pořád něco dělat?
Každý jsme tu sám za sebe,
tak takový nebuď.
Jsem z toho pak nervózní.
Nečti to. Zkazíš si oči.
Ty básně jsou skvělé. Nemůžete je vydat?
Měli bychom? Když řekneš, budu hlasovat pro.
Jedna z nich zvlášť vyčnívá.
Přestaň, povídám.
Radši se dívej na mě.
Nebo ti nejsem dost krásný?
To je neskutečné.
Ty ses ušklíbla?
Kdepak.
„Hvězdy necítí neklid ani samotu.“
Jo, došla rýže.
Zapomněl jsem ji koupit.
Tak pro nějakou zajdu?
Dneska si dáme ramyeon.
Jasně. Proč ne?
Víš, Dan-i...
Ano?
Co kdybychom se...
dneska najedli venku?
Venku?
Kde?
Vzpomínám si...
na hezkou restauraci blízko hory Nam.
No...
Proč ne?
Tak fajn.
Běž se obléct. Sraz za deset minut.
- Jasně. - Fajn.
Za deset minut.
Jo, vyznělo to přirozeně.
Hezká restaurace blízko hory Nam?
To je ono.
Nepřeháním tu dychtivost?
Džíny? Sukni?
Tohle vůbec nevypadá přirozeně.
Tohle nevypadá přirozeně.
Není to moc?
Není to moc tmavé?
Neblbni. Je to jenom jídlo.
Musím vypadat přirozeně.
Není tu něco, co řekne, že jsem vytáhl
první věc, kterou jsem ve skříni našel?
Co vyvádím? Deset minut už je určitě pryč.
Není to rande, takže nenuceně.
Jdeme se jen najíst. Nic víc.
Už vím. Oblíknu se jako vždycky.
Už je to deset minut?
Myslím, že deset minut je fuč.
Deset minut uběhlo.
Když vyjdu první, bude to vypadat divně.
Ahoj.
Tak pojďme.
Ta košile...
Už jsem ji jednou měl.
Já vím. Ale nic jsem neřekla.
Proč ne?
Byla jsi v rozpacích, že jsi mi schovala dárek?
Pořád jsem jako tvůj brácha?
Chtěl jsem čekat, až začneš mé city opětovat
a uvědomíš si své city sama.
Ale nejde to, protože jsi blázínek.
Měl bych tě poučit.
Líbím se ti.
Tak jo.
Jedeme?
Ano.
Fakt je to tak dobré?
Opravdu krása.
Já vím.
Jsem krásná.
Myslel jsem ten náhrdelník.
Vybral jsem ti ho skvěle.
Nezajdem si pak do kina?
Vážně?
To bych ráda.
JEDNOU PO VEČEŘI SE ŽENA S MUŽEM VYPRAVILI DO KINA.
Ráda se s tebou držím za ruku.
ŽENA MU NAPSALA NA DLAŇ: „RÁDA SE S TEBOU DRŽÍM ZA RUKU.“
A co tohle?
MUŽ SE ZEPTAL: „A CO TOHLE?“ A POLÍBIL JI NA HŘBET RUKY.
To se mi líbí ještě víc.
Takže
budu hledat další věci, které by se ti mohly líbit.
Cha Eun-ho.
Když o tom tak přemýšlím,
taky se mi líbil...
ten polibek.
„TAKY SE MI LÍBIL TEN POLIBEK,“ ŘEKLA PLAŠE.
„BUDU HLEDAT DALŠÍ VĚCI, KTERÉ BY SE TI MOHLY LÍBIT.“
Dan-i.
Jaký tomu dáme název?
Bude stačit První rande?
Ano. Ten název se mi líbí.
PRVNÍ RANDE
Hele, četla jsem Seo-junovu smlouvu.
Je to moc zajímavé.
Má narozeniny 23.dubna.
A proč je to zajímavé?
Hlupáčku. Nic ti to datum neříká?
Poslední román pana Kanga se jmenuje
23. dubna.
Není to zajímavé?
Zřejmě byl k práci pro nás předurčený.
Viď?
Jaký je kód?
- Řekněte mi kód. - Kód je 0423.
- 0423? - Ano.
Tak pojďme.
SEZÓNA VÝČITEK
MODRÁ NOC 23. DUBNA
Zjevně jste Kangovým fanouškem.
Takže to dobře víte.
Kang sepsal prohlášení.
Každý má právo být zapomenut.
A on si přesně tohle přál.
A tak se ztratil?
Zavřeli jste ho někam? Nebo...
MODRÁ NOC 23. DUBNA
CHTĚL JSEM NAŠE RANDE OKÁZALEJŠÍ, ALE DAN-I VŽDY PŘEKONÁ MÁ OČEKÁVÁNÍ.
JAK TO, ŽE HO DRŽÍM ZA RUKU?
POHLED NA NĚJ MI VYRÁŽÍ DECH.
„JSEM RÁDA, ŽE JSI TU.“
SRDCE SE MI SVÍRALO VĚDOMÍM, ŽE BUDEME SPOLU.
OBYČEJNÝ VZTAH JE NEJTĚŽŠÍ ZÍSKAT.
MÍT HO JE RADOST.
ŽIVOT NÁM KLADE MNOHO PŘEKÁŽEK.
POMOCÍ NAŠÍ LÁSKY JE PŘEKONÁVÁME.
SNAD DAN-I NĚCO NEUBLÍŽÍ.
FANDÍM JÍ A BUDU JÍ FANDIT DÁL.
PŘI JÍDLE JSME SE DRŽELI ZA RUCE, I KDYŽ TO BYLO NEPOHODLNÉ.
SOUTĚŽ ZAMĚSTNANCŮ GYEOROO
Pilně studuje, je schopná
a zapálenější než všichni ostatní.
- Dej mi pár tipů. - Ty chceš mé drahocenné rady zadarmo?
Mohlo to být lepší.
Prostě mi dej pár tipů.
Dan-i, můžu spát dneska tady?
Proč žádá o svolení?
Dan-i, to jsi ty? Jsem připravený.
Nestojím o omluvu.
A nechoďte mi už nikdy na oči.
Od této chvíle se bavme jen o práci.
Nevím, jestli jsem se tehdy rozhodl správně.
Je správné nechat ho takhle zapomenutého?
Bylo správné dodržet slib?
Jsi se mnou. Hned vedle mě.
Potřebuju jen tebe.